זה החיפוש הגדול ביותר בכל הזמנים.

אסטרונומים סורקים את השמים
בחיפוש אחר עולם חדש.

לא סתם כוכב לכת, אלא עולם כמו שלנו,

רוחש חיים.

טכנולוגיות רדיקליות עומדות לשנות את המשחק.

אם הם יצליחו, ציידי כוכבים
ילכדו את הפרס הגדול מכולם,

תגלית כל כך חשובה
שתשנה את גורל האנושות.

"הכוכב הבא - החיפוש אחרי אנושות נוספת"

על הרקטה הזאת נמצאת ההתחלה

של אחד המסעות הגדולים ביותר של האנושות.

זה הניסיון הראשון להשיב אחת ולתמיד

לשאלה: האם יש עוד מישהו אי-שם בחלל?

התוכנית היא לחפש בגלקסיה

עולמות סלעיים שיכולים לקיים חיים.

המטרה הסופית היא למצוא כוכב לכת כמו שלנו,

כמו כדור הארץ שלנו.

2006.

צרפת היא הארץ הראשונה,
שמנסה להגיע למטרה הזאת

במשימה שנקראת "קורו".

קורו הוא חלוץ.

זה טלסקופ החלל הראשון

שמקדיש פרקי זמן משמעותיים

לחיפוש אחר כוכבים.

הצרפתים תכננו לשגר את קורו

מקוסמודרום בייקונור של רוסיה בקזחסטן.

טילים משוגרים מכאן למעלה מ-50 שנה.

בפריז, חבר צוות של קורו,

פרנסואה פרסין, מודאג.

השיגור אמור להתבצע בסוף דצמבר.

הטמפרטורות קרות מאוד,

בסביבות מינוס 20.

בטמפרטורות מקפיאות

חלקי הרקטה פריכים,

עובדה שבנאס"א למדו בדרך הקשה.

כולנו גדלנו עם הזיכרון

של התאונה בצ'לנג'ר.

כל מרכיב נחקר בקפדנות על הקרקע.

היינו ערים בחריפות לסכנת כשל בטיסה.

הרקטה משחררת את "קורו"
כ-825 ק"מ על כדור הארץ.

גם לאחר שהאתגרים של השיגור חלפו,

"קורו" עדיין ניצבת בפני משימה לא פשוטה:

למצוא את כדור הארץ הבא
בשמים מלאים כוכבים.

למעלה מעשר שנים קודם לכן,
חללית אחרת גילתה מדוע.

ב-1990, וויאג'ר 1 יצרה דיוקן

של כל מערכת השמש שלנו.

הכוכב ששולט בתמונה הזאת הוא השמש.

היא גדולה פי מיליון לערך

ובהירה פי עשרה מיליארד
מכוכב הלכת שלנו.

אנחנו נעלמים בבוהק שלה.

אם נסלק את הבהירות של השמש,

יופיע הכתם הכחול והזעיר הזה,

כדור הארץ,
כפי שהוא נראה מקצה מערכת השמש שלנו,

ממרחק של 6.5 מיליארד ק"מ.

לחפש את כוכב הלכת הזעיר שלנו
בבוהק הבוער של השמש

זה כמו לחפש לוחית רישוי של מכונית

כשהפנסים שלה דולקים.

אבל קורו נושא טכנולוגיה חזקה.

הוא משלב ארבעה גלאי סי-סי-די
עם צמצם בקוטר 27.5 ס"מ,

שניים מתוך הארבעה
מוקדשים לאיתור כוכבי לכת

באמצעות התבוננות במעברים.

מעבר מתרחש כאשר אובייקט חולף

לפני אחד מהכוכבים הרבים
ש"קורו" מתבונן בהם.

ובכך מעמעם את האור מהכוכב.

אבל יש דברים שיכולים לחקות מעבר.

למשל כתמי שמש.

הם מעמעמים את אור הכוכב,

אבל הם זמניים ולא סדירים.

אם אור הכוכב יתעמעם בפרקי זמן קבועים,

ידע הצוות של קורו שהוא מצא כוכב לכת.

הציפיות גבוהות.

מנקודת מבט מעל כדור הארץ,

יש לקורו תצפית שאין טובה ממנה,

אבל לתצפית הזאת נלווה סיכון.

חלקיקים רדיואקטיביים מהשמש

נמשכים ע"י השדות המגנטיים של כדור הארץ

ויוצרים את זוהר הקוטב.

אורות הצפון האלה אמנם יפהפיים,
אך הם סימן לקיומה של סכנה

לכל חללית שחגה סביב כדור הארץ.

אבל זה לא האיום היחיד.

יש סכנה.

שברים גדולים שחגים במסלול נמוך
עלולים להתנגש בקורו.

המהירות של קורו במסלולו

היא כ-27 אלף קמ"ש.

מגע עם כל פסולת עלול להיות קטלני.

זה מכניס את קורו
למשחק מסוכן של רולטת מסלול,

שבה התנגשות פתאומית
עלולה לסיים את המשימה בכל רגע.

לעת עתה קורו מתחמקת מהסכנה,

וצרפת שולטת בשמים לבדה.

אבל המרוץ להיות הראשון
שימצא את כדור הארץ הבא

עומד לתפוס תאוצה.

2009, במרכז החלל קנדי בפלורידה,

רקטת דלתא 2 יוצאת לכן 17-בי.

כמו צוות מכונאים של עידן החלל,
צוותי מהנדסים מסדרים

ומתאימים כל חלק וחלק.

כדי לשגר את המטען שלה,
תשרוף הרקטה

40 אלף ליטר דלק
בארבע הדקות הראשונות

ותאיץ מאפס למאך 1 בתוך 35 שניות.

על סיפונה נמצא השיא
של מהפכה מדעית

שמתרחשת כבר 20 שנה:

טלסקופ החלל קפלר,

ההישג האחרון בטיסות החלל של ארה"ב

שתוכנן לצורך מטרה אחת:
למצוא את כדור הארץ הבא.

אבל יש בזה סיכונים.

רק שבועיים קודם לכן, משהו השתבש.

בכל התחנות... בספירה לאחור

נראה שהיה לנו אירוע לא צפוי

עם משימת האו-סי-או.

נא להפעיל את פליטת...

הקונוס שמגן על הלוויין

לא הצליח להתפרק.

המשימה הייתה כישלון חרוץ.

הקונוס סביב קפלר בנוי באופן דומה.

בדיקה לפני הטיסה מגלה שהכול בסדר,
אך כולם מתוחים.

אנחנו שמים את המכשיר הזה שהשקענו

חלק גדול מהקריירה שלנו

במחשבה עליו, בעיצובו, בתכנונו, בבנייתו,

בהתאמתו, בהנדסה של כל זה,

ועכשיו אנחנו לוקחים את החללית הזאת

ושמים אותה על מגדל של חומרי נפץ

ושולחים אותה לחלל.

22 שניות.

מכל...

פתוח.

מצב מהיר...

תשע, שמונה, שבע, שש, חמש,

ארבע, שלוש...

והמראה!

הלחץ נראה טוב.

עולה בשלב זה...

זה עכשיו או לעולם לא.

הקונוס חייב להתפרק.

התפרקות הקונוס מתקרבת

ב-4 דקות ו-41 שניות אחרי השיגור.

ו...עכשיו.

כדי שהצוות של קפלר והמשימה יהיו הראשונים
במרוץ למצוא את כדור הארץ הבא,

טלסקופ החלל החדש שלהם
צריך להתחיל לעבוד עכשיו.

אבל ייתכן שהם כבר איחרו את המועד.

יש חדשות מפריז.

נראה שקורו מצא את האוצר.

במרחק 490 שנות אור,
בקבוצת הכוכבים חד-קרן,

נמצא עצם
שלא דומה לשום דבר שנראה לפניו.

קורו מצא מה שיכול באמת להיחשב

לכוכב הלכת הסלעי הראשון
מחוץ למערכת השמש.

בפעם הראשונה אי-פעם,

הושגה מטרה ראשית:

עולם שנבנה מאותם חומרים סלעיים
כמו כדור הארץ

התגלה.

כוכב הלכת החדש נקרא "קורו 7-בי".

ועבור ציידי הכוכבים,

ייתכן שהוא הראשון בסוג חדש של עולמות.

אנחנו מכנים את הכוכבים האלה סופר-ארץ.

אפשר לחשוב עליהם כגרסאות גדולות וכבדות

של כוכב הלכת שלנו עם מסות שנעות

מפי שניים מכדור הארץ

ועד פי עשרה ממסת כדור הארץ שלנו.

אבל הדמיון מסתיים בזה.

לכדור הארץ נדרשים 365 ימים
כדי להקיף את השמש,

בשונה מאוד מקורו 7-בי.

שנה על קורו 7-בי נמשכת רק 20 שעות,

אז התנאים בוודאי שונים בתכלית

מאלה שמוכרים לנו על כדור הארץ.

וזאת אומרת שקורו 7-בי קרוב לכוכב.

קרוב מדי.

הטמפרטורה על פני השטח
היא אלפיים מעלות בממוצע.

הרי געש שולטים בנוף המעונה הזה.

הלהבות שלהם עולות לשמים
וממטירות סלעי פומיס ולבה חמה.

בקיעים עצומים נקרעים באדמה.

קורו 7-בי הוא כוכב הלכת הסלעי הראשון

שהתגלה אי-פעם סביב כוכב אחר,

אבל הוא מפלצת אדירת ממדים,
חיזיון של גיהינום,

ולא כדור הארץ הבא.

כלום תיתכן דרך אחרת לחפש בגלקסיה?

אסטרונומים כמו ג'ון ג'ונסון חושבים שכן.

החיפוש שלו מתחיל במקום לא צפוי,

בתוך קשת.

זה הספקטרום של כוכב כמו השמש שלנו.

ומה שאנחנו רואים הוא הכוכב מהאור הזה

כשהוא מתפצל לצבעים המרכיבים אותו.

אבל הקשת איננה מושלמת.

אם תמתחו אותה מספיק,
יופיעו רווחים בין הצבעים.

ג'ונסון תר אחר כוכבי לכת

באמצעות איתור השינויים הקלים בפערים האלה.

המיקום של הקווים האלה משתנה קלות

עם הזמן, אם הכוכב נע.

וזה מפני שהאור מהכוכב

יעבור הסחת דופלר כשהוא נע לעברנו

והרחק מאיתנו.

אנחנו חיים עם הסחות דופלר

בכל יום, כאן על כדור הארץ.

כשאמבולנס עובר,

בתחילה הקול נשמע גבוה מאוד...

וככל שהוא מתרחק...

זה... ככל שהוא מתרחק.

אז אנחנו רואים אותו הדבר קורה
באור שנפלט מהכוכבים.

הוא נדחס ונעשה גבוה יותר

ואחר-כך נמתח ונעשה נמוך יותר

כשהוא נע לעברנו והרחק מאיתנו.

אבל מה יכול לגרום לכוכב ענק לנוע?

מה שגורם לכוכב לנוע

הוא כוכב לכת שחג סביבו.

כוכב הלכת מושך את הכוכב,

וכוכב הלכת ממש גורם לכוכב

להאיץ בפרקי זמן קבועים.

אך הרווחים הזעירים בספקטרום

יכולים גם לגלות את ההרכב הכימי של הכוכב,

והם יכולים לעשות אותו הדבר
גם כשמדובר בכוכב לכת.

קבוצה זו של קווים שחורים
באה מהאטמוספרה שלנו.

זאת החתימה הכימית של כדור הארץ עצמו,

כוכב לכת מלא חיים.

ג'ונסון חולם שיום אחד
הוא יהיה הראשון שימצא

את הרצף סביב כוכב אחר.

הרצף הקטן והסדיר הזה
של קווים שחורים על הספקטרום

זה חומר לפרס נובל, ממש שם.

אסטרונומים ממצפה הכוכבים ליק

עוקבים אחרי מה שהם מאמינים

שיביא להם את פרס הנובל:

תנודות של כוכב במרחק 20 שנות אור מכאן

בקבוצת הכוכבים מאזניים.

כמו ג'ון ג'ונסון,
צייד כוכבי הלכת סטיב ווגט

נעזר בספקטרום הקשת
כדי לראות את התנודות.

הכוכב נקרא גליזה 581.

ווגט גילה, חבוי באורו,

כוכב לכת
שהוא מקווה שיהיה מלא חיים.

הוא מעניק לתגלית שלו שם מיוחד.

חשבתי: זה כוכב לכת יפה מאוד

והוא צריך שם יפה.

אז קראתי לו על שם אשתי, זרמינה.

אבל זה לגמרי לא רשמי.

הוא יהיה מוכר בשם "גליזה 581-ג'י"

בספרות האסטרונומית,

אבל אני קורא לו "עולמה של זרמינה".

גליזה 581-ג'י
יכול להיות אחד מכמה מכוכבי לכת

שחגים סביב הכוכב שלהם,

ובגלל גודלו, הוא יכול להיות סופר-ארץ,

כמו קורו 7-בי.

זה מקום טוב להיות בו סוכן נדל"ן,

כי שטח הפנים שלו גדול פי 2 עד 4

מזה של כוכב הלכת שלנו.

תרגיש קצת כבד.

תשקול פי 1.5 או פי 2 ממשקלך פה,

אז תרגיש קצת עייף, אבל תוכל להתהלך.

לזרמינה יש מכנה משותף עם הירח שלנו.

כפי שצד אחד של הירח תמיד פונה לכדור הארץ,

צד אחד בעולמה של זרמינה
תמיד פונה לשמש שלו.

בהתאם למיקום שלך,

השמש תהיה במקום קבוע בשמים.

אז אם תהיה בצד המואר,

יהיה שם אור יום כל הזמן.

ואם תהיה בצד של הלילה,

הלילה שם יהיה נצחי.

האדמה בצד של היום

היא מדבר שומם ורחב ידיים
שנצלה מקרני שמש קטלניות.

בצד הנגדי של הכדור

נמצאת ארץ של חשיכה תמידית,
ממלכה של שממה קפואה

שנשלטת על ידי יריעת קרחון עצומה.

עם זאת, בקצוות חבוי אזור מעבר צר

שחוצה את כדור הארץ מקוטב אל קוטב.

נווה מדבר שכלוא
בין שני שטחי שממה חסר רחמים

שבו יכולים להתקיים חיים.

אני די בטוח שצורה כזאת או אחרת של חיים

קנתה לה דריסת רגל שם.

האמנם?

גבוה על גבעה בלה סילה שבצ'ילה,

צוות אחר של אסטרונומים מבקש לאמת

שעולמה של זרמינה אכן קיים.

אבל במקום את כדור הארץ הבא,

צוות האימות מגלה לא כוכב לכת
אלא בעיה.

אותו צוות של אסטרונומים שוויצריים,

שהצליח לאמת
שארבעה כוכבי לכת נוספים

חגים סביב הכוכב גליזה 581,
אובד עצות כעת.

לא משנה כמה הם מתאמצים,

הם לא מצליחים
למצוא את עולמה של זרמינה.

הצוות יכול להסיק רק מסקנה אחת:

עולמה של זרמינה לא קיים.

אולי הכוכב החמקמק הזה,
עם הבטחת החיים שבו,

יתגלה שוב ביום מן הימים.

בינתיים, מיליוני ק"מ מאחור,
בשובל של כדור הארץ,

טלסקופ החלל קפלר עדיין במרוץ

וממשיך לחפש בקוסמוס
מתוך החלל העמוק.

מערך ה-42 סי-סי-די של קפלר
מכוון לחלקת שמים אחת ויחידה,

שיש בה ארבעה מיליון כוכבים,
והמטרה שלו אחת ויחידה:

למצוא את כדור הארץ הבא.

אבל יש תקלה.

כששיגרנו את החללית,

אני חושבת שכולנו ידענו בנבכי מוחנו

שיש בזה מידה של סיכון.

הסביבה בחלל איננה לגמרי שפירה.

יש מיקרו-מטאוריטים.

יש קרינה, יש שמש גדולה ומאירה שם

שיכולה לפגוע בציוד האלקטרוני שלנו.

וכאן, רק כמה שבועות אחרי השיגור,

יש לנו מצב בטוח.

מצב בטוח מתרחש

כאשר החללית חושבת שמשהו השתבש.

אזעקה מופעלת.

זאת סדרה של הוראות
שאנחנו נותנים למחשבים שלנו

שאומרת למערכת לעבור כיבוי מלא.

כשמכבים את הציוד האלקטרוני,

הטמפרטורה של החללית

וכל הרכיבים בתוכה משתנה.

הם מתחילים להתקרר,

כי הציוד האלקטרוני, כשהוא פועל, מחמם אותה.

הטמפרטורה בחלל

יכולה להגיע לרמה קטלנית
של 260 מתחת לאפס.

זה הלחיץ מאוד את כולנו.

רצינו להעריך מהר מאוד

מה בדיוק קרה שם, למה זה קרה.

האם זה משהו שבאמת מסוכן,

ואם כן, האם משהו בחללית ניזוק?

אם החללית תמות,

לא נוכל למצוא
את המקבילה האמיתית של כדור הארץ,

ושנים מחיינו יהיו אז לחינם.

שעות חולפות בזמן שהצוות

מחפש את הסיבה למצב הבטוח.

אז אנחנו עוצרים את הנשימה
וממתינים להערכה הזאת.

לבסוף הצוות מקבל את הדוח שלו.

כן, הכול היה בסדר.

הוא לא נטה לעבר השמש.

לא נכנס אור שמש
לתוך הטלסקופ שלנו.

הכול נבדק, הכול תקין.

בואו נתקדם ונפעיל אותו בחזרה.

כשהחללית עוברת אתחול,

מדעני המשימה מתאבלים
על הסיבה האמיתית למצב הבטוח:

אובדן של נתונים יקרים מפז.

שם המשחק כאן הוא למצוא אירוע

שנמשך 12 שעות

ברצף של נתונים
שאורכו שלוש שנים וחצי.

אז הלב נשבר
כשמתרחש אירוע של מצב בטוח,

ואת יודעת שאת לא אוספת נתונים כרגע.

כולנו תוהים איזה כוכב לכת דמוי-ארץ שם

חולף בדיוק ברגע זה מול כוכב האם שלו

בפרק הזמן הזה שאנחנו לא אוספים נתונים.

ככל שהמצב הבטוח מתארך יותר,

כן גדל הסיכוי שכוכב לכת יחמוק מבלי משים.

אבל למרות ההפרעה,
קפלר ראה הרבה מאוד.

כשהצוות של קפלר משחרר

את תוצאות הקציר הראשון שלו,

זה זינוק ענק קדימה

במרוץ למציאת כדור הארץ הבא.

מעל 1,200 כוכבי לכת אפשריים.

אם נוכל לאמת את כולם,

קפלר לבדו ישלש

את מספר העולמות המוכרים.

מרביתם ענקי גז בגודל מפלצתי,

מקצתם גדולים אפילו יותר מצדק.

אבל יש לפחות אחד
בגודל של כדור הארץ שלנו.

הוא פשוט קפץ לנו מול העיניים.

אז ידענו ברגע ההוא, מיד,

שנוכל לראות את האות

של עולם בגודל כדור הארץ.

זה כוכב לכת שיתפרסם בשם

קפלר 10-בי.

מידת עמעום האור שיוצר

עולם בגודל של כדור הארץ
מול כוכב דמוי שמש

היא רק אחת חלקי עשרת אלפים.

עכשיו דמיינו שיש לכם 10 אלפים נורות

ואז אתם מכבים רק אחת.

זאת כמות העמעום שאתם מנסים למדוד.

וקפלר 10-בי גדול מכדור הארץ רק ב-40 אחוז,

אז כמות העמעום שראינו עם קפלר 10-בי

היא של נורה וחצי.

רק טיפה יותר.

זה העולם הקטן ביותר שהתגלה אי-פעם

מחוץ למערכת השמש שלנו,

והוא מקרב את ציידי כוכבי הלכת בצעד אחד

למציאת כדור הארץ הבא.

קפלר 10 בי הוא לא רק סלעי.

הוא פחות או יותר
בגודל של כוכב הלכת שהוא ביתנו,

אך האם קפלר 10 באמת קיים?

האם הר הנתונים הזה
באמת מסתכם בכוכב לכת?

ואולי זה עוד מחזה תעתועים
כמו עולמה של זרמינה?

נטלי חייבת לוודא את הנתונים.

היא סומכת על אחד הטלסקופים

החזקים ביותר שנבנו אי-פעם.

הוא מתנשא לגובה 4,200 מטר על כתפיו

של הר געש כבוי.

מפני שקשה כל כך להגיע אליו,

נטלי, כמו רוב האסטרונומים,

עובדת מרחוק עם הפלא הטכנולוגי הזה.

היום היא באה
לפסגה הגבוהה של הר מונה קיאה, הוואי,

כדי לראות את טלסקופ קק במו עיניה,
בפעם הראשונה.

אלוהים.

רון לאוב, עובד ותיק בקק,

נמצא במצפה הזה כבר שנים.

אלוהים אדירים.

ברוכה הבאה, ברוכה הבאה, נטלי.

שלום.

לטלסקופ קק...
-בחיי.

זה מדהים.
-ולמראה

הראשית והמרשימה שקוטרה 10 מטרים.

רוב הקריירה שלי
התבססה על הטלסקופ הזה.

חיכיתי הרבה זמן כדי לראות את הכלי הזה.

זה מדהים.

אני מצטערת. אל תצחק עליי.
אני מצטערת.

זה בסדר. זה בסדר גמור.

הוא יפהפה.

הם בדקו את המראה המקוטעת

כשהייתי סטודנטית לתואר שני.

הם מעולם לא בנו

מראה כזאת, עשויה ממקטעים.

זאת הייתה פעם ראשונה.

המראה הראשית של קק
היא ענק בקוטר 10 מטרים.

אבל זאת לא רק מראה אחת.

קק נשען על פסיפס
של 36 מקטעים משושים,

שכל אחד מהם במשקל חצי טון.

מנועים קטנים מאחורי כל מקטע

מוודאים שהם יפעלו יחד
כמראה ענקית אחת.

קק גם משלב את הטלסקופ הזה

עם לייזר בעוצמה גבוהה.

הלייזר עוקב אחרי העיוותים באוויר

שגורמים לכוכבים לנצנץ ומסלק אותם.

זה הופך את קק לאחד

הטלסקופים המבוקשים ביותר בעולם,

ולאחד המקומות הטובים בעולם
לאמת בו תגליות.

אנחנו צריכים להתחרות עם אסטרונומים אחרים
על זמן בטלסקופ הזה.

פרויקט קפלר כולו מקבל רק 20 לילות בשנה.

אז אנחנו צריכים להיות בררניים מאוד
בדבר כוכבי הלכת האפשריים

שאנחנו בוחרים לאמת כאן.

נטלי משתפת את רון בנתונים שלה.

קיומו של קפלר 10-בי אומת.

כל נקודה ונקודה מסמנת מעבר.

יש ממש יער של מעברים כאן, בנתונים האלה.

אז אלה קפלר 10-בי.

הם קרובים מאוד,

כי משך המסלול הכבידתי קצר מאוד.

זאת אומרת שקפלר 10-בי

קרוב מאוד לשמש שלו,

וחם יותר ממה שנטלי שיערה אי-פעם.

אנחנו מתבוננים בטבלאות ובגרפים האלה

ואנחנו נוטים לשכוח
את המציאות של כוכב הלכת הזה.

האם החיים כפי שאנחנו מכירים אותם
מתקיימים על קפלר 10-בי?

נטלי בטאלה מחליטה לברר.

היא מצטרפת למנהל מצפה הכוכבים שון לאץ'

כדי למצוא על כדור הארץ מקום

שדומה לכוכב הלכת הבוער הזה.

איי הוואי עלו מן הים

לפני כ-70 מיליון שנה,

כשהם נוצרים מכוחם של הרי הגעש.

והיום שון ונטלי ישתמשו בכוח הזה

כדי לנסוע לכוכב לכת אחר.

איך את חושבת, את יודעת,
שקפלר 10-בי נראה?

אני מדמיינת שתהיה שממה

של זרמי לבה בשדה לבה.

שממה מרהיבה, אפשר לומר,

כי זה מקום שבו רואים

את כדור הארץ בהיווצרו.

אנחנו עדים לתנועת הלבה

כשהיא עולה מהמוקד שלה מתחת למים

ולכן הוואי עצמה גדלה.

נטלי ושון

נמצאים בשדות הלבה של קילוואה
על האי הגדול של הוואי.

אפשר להתחיל לראות, כמובן,

אזור שחור מאוד...
-תראה כמה זה כהה.

הזרם הזה בן שנים ספורות בלבד,

שזה דבר די מדהים.

הנוף הזה דומה

לפני השטח
שנטלי חושבת שיהיו בקפלר 10-בי.

אני יכולה לראות שבבים מנצנצים באזור כאן,

מאור השמש שמשתקף מכאן.

אני בטוחה שדי מסוכן לנשום את זה.

זה נראה כמו חבל או ליקריץ. הוא מפותל.

אני פוחדת לדעת מה יש פה מתחת.

בחיי...

כמו עולמה של זרמינה,

גם קפלר 10-בי מפנה אותם הפנים לשמש,

צד אחד שלכוד ביום שנמשך לנצח,

וצד שני בלילה תמידי.

ייתכן שהצד של הלילה
דומה לשדה הלבה הזה

תסתכל על הנוף הזה.
נכון שהוא מוזר?

הוא די מדהים.

אתה יכול לדמיין
חיים בחשיכה נצחית כזאת?

לגמרי לא מהעולם הזה.
לא דומה כלל לכדור הארץ.

אני יכולה להרגיש את החום מהאדמה.

אלוהים אדירים, נעשה כל כך חם.

כן. נכון שזה מדהים?
-אלוהים אדירים.

ואת יכולה לראות את... -אלוהים.
-זורם משם ולמעלה מהפסגה.

היא זורמת.

ואו!

וואו.

זה חזק.

זה באמת חזק!

גרמת לה לזרום עוד יותר. תסתכל על זה.

היא פשוט נשפכת.
-זה לגמרי חזק.

כמות אדירה של חום יוצאת משם...
-נכון?

ברגע שאתה שובר את פני השטח.

אבל זה... אני גם מופתע

ממידת הקושי של פני השטח פה.
-כמה קשים פני השטח?

כי את מצפה שזה יהיה, את יודעת, רך.

בדיוק.

כמו פירה, אבל זה ממש סלע...

זה כבר התקרר, כבר התקרר למעלה.

אלוהים, זה כל כך חם.

הנה הדגימה שלנו מקפלר 10-בי.

כבר קשה.

את יכולה לקחת הביתה בשקית סגורה.

לא, זה לא יתקרר מהר עכשיו, אה?

אני חושב שלא.
- אני חושבת שזה ישרוף לי חור בכיס.

כן.

בסדר. אתה מוכן?

ננסה לצנן את הסלע הזה.

משהו שאין לנו בקפלר 10-בי, נכון?

כן. קצת מים.

החום בצד של הלילה קיצוני.

ברור שהוא חם מדי לקיום חיים,
כפי שאנחנו מכירים אותם.

אבל שום דבר עלי אדמות לא משתווה
למה שיש בצד של היום.

במעבר מהלילה ליום הטמפרטורות יגיעו

ל-1500 מעלות צלזיוס.

חם יותר מתנור רם.

כל חצי הכדור הוא אוקיינוס של לבה מותכת

בערך בגודל של האוקיינוס השקט.

במקום קרחונים,
חתיכות עצומות של ברזל

צפות סמוך לחוף.

זרמים של לבה צונחים
מעל מפלי לבה רבים מספור.

אולי קפלר 10-בי הוא כוכב לכת סלעי

כמעט בגודל של כדור הארץ,

אבל זה עולם עוין לחיים.

ובכל זאת, עוד אלפים רבים
של כוכבי לכת מחכים שנחקור אותם

בחיפוש אחר כדור הארץ הבא.

האם האסטרונומים באמת יצליחו למצוא אותו?

ושמא אנחנו לבד ביקום?

מאדים... עולם שהסעיר את האנושות

עם חזיונות של תרבויות חוצניות.

אבל זה לא מאדים!

זה עמק המוות.

ציידי כוכבי הלכת,
שרה סיגר ועודד אהרונסון,

באו לנוף המוזר והזר הזה

בחיפוש אחר חיים.

לא קשה כל כך לדמיין

שאנחנו לא על "גבעת מאדים" בעמק המוות

אלא במקום דומה מאוד על מאדים ממש.

הנוף דומה למאדים עד כדי כך

שבנאס"א משתמשים בו כשטח ניסויים.

אז לפני כמה עשרות שנים,

הייתה קבוצה של גיאולוגים
שבאה לכאן לחפש אתרים

שיעזרו לה לכייל

כמה מהמכשירים שהם קיוו

לשלוח למאדים באחד הימים.

והם אמרו, "זה נראה בדיוק
כמו אתר הנחיתה של ויקינג".

ואכן, בסופו של דבר, הם החליטו

איך ייראה סוג המכשירים

שהם רוצים לשלוח למאדים.

אבל זה לא הנוף החייזרי היחיד

בעמק המוות.

אילו תנאים חיוניים לקיום חיים?

מה שבאמת חשוב הוא הטמפרטורה

של פני כוכב הלכת.

החיים כפי שאנחנו מכירים אותם מתקיימים

רק במגוון צר של טמפרטורות,

שקובע המרחק של כוכב הלכת מהשמש שלו.

האש הזאת מייצגת כוכב כמו השמש שלנו.

ליד השמש החום לוהט להחריד.

חם מספיק לא רק כדי להתיך עופרת
אלא אפילו כדי להתיך סלעים.

כוכב לכת יכול להיות
גם רחוק מדי מהשמש שלו.

הרחק מהשמש, הטמפרטורות קרות מאוד,

קרות מדי לחיים שאנחנו מכירים.

אבל מה אם כוכב הלכת במקום

שבו הטמפרטורות נכונות בדיוק,

כמו בסיפור הילדים
"זהבה ושלושת הדובים"?

כאן, באזור "זהבה",

הטמפרטורה לא קרה מדי ולא חמה מדי,

אלא בדיוק נכונה למים נוזלים על פני השטח.

בסוף הכול שאלה של מים.

מציאת חיים בכדור הארץ הבא תלויה בהם.

בכוכב הלכת שלנו
יש כ-326 מיליון טריליון גלונים של מים.

וכמעט בכל מקום שמסתכלים יש חיים.

אבל כאן, בעמק המוות,
קשה למצוא חיים.

ובמקום חם ויבש כמו זה,

זה לא מפתיע.

הטמפרטורה החמה ביותר אי-פעם בצפון אמריקה

נרשמה כאן, 56 מעלות.

זה אחד המקומות הכי עוינים בכדור הארץ.

אפילו בחורף חם כאן כל כך

עד שזה כמעט בלתי נסבל.

מה שמוזר הוא שזה נראה כמו חורף בבית.

נדמה שיש שלג על הקרקע.

אבל, למעשה, זה מישור עצום

עם מים שהיו פה פעם והתאדו,

ומה שמוזר באמת הוא שזה לא שלג

אלא מלח.

יש מים כלשהם כאן, בעמק המוות,

באחד המקומות הצחיחים ביותר בכדור הארץ?

לפעמים, כשיורד גשם...

הגשם כאן חזק.

הוא סוחף כמעט כל מה שעומד בדרכו.

וכל המים האלה נעלמים בהרף-עין.

המקום הזה היה מלא במים בשלב מסוים?

לא היו הרבה מים, אבל מדי פעם בפעם

יש גשמי סערה שמציפים את המישורים פה,

ואז מי השיטפון זורמים דרך

העמקים האלה יוצרים את הבוץ הזה

שרואים פה מתפורר בקלות די רבה.

זה לא מעט, למעשה.

כמה זמן המים נשארים פה, לדעתך?

כמה ימים כנראה.

בהחלט לא מספיק זמן כדי שחיים ישגשגו פה.

האם משהו יכול לשרוד כל השנה

בסביבה קיצונית כזאת?

אז אנחנו עומדים לחצות
את מפלס פני הים פה.

אנחנו יורדים אל מתחת לפני הים.

אין הרבה מקומות בכדור הארץ

שהם עמוק מתחת לפני הים.

זה אחד העמוקים ביותר.

לעתים קרובות באופק
אפשר לראות כמה ממישורי המלח.

אז עמק המוות הוא בעצם אמבטיה גדולה

שאין לה ניקוז.

ובאמבטיה הענקית הזאת יש הפתעה.

עודד ושרה לא יודעים מה בדיוק הם ימצאו.

זה מלוח מאוד.

כן, אני רואה את כל המלחים על הגדה.

למעשה, כל כך מלוח כאן שרוב צורות החיים

שאנחנו מכירים לא יכולות להתקיים פה.

אבל יש צורות חיים שהסתגלו

לתנאים הקיצוניים האלה.

למשל?

אם תסתכלי על מרבדי האצות האלה, חלק...

בואי נראה אם נוכל למצוא חתיכה.

אז יש אצות שגדלות כאן.

אלה אצות שממש אוהבות מלח.

הן נקראות הלובקטריה.

המים בנחל הזה

לא באו מגשם.

הם חלחלו ממעמקי האדמה,

כפי שקורה במאדים

או כפי שיכול לקרות
בכוכבי לכת סלעיים אחרים.

זה בערך שניים אחוזים וחצי.

תן לי לראות.
-תסתכלי.

כן, נכון, כמעט בדיוק.

אז מה זה אומר לנו

על מידת מליחות המים?

אז מי הים יכולים להגיע לכמה אחוזים

בתכולת המלח שלהם.
ב-20 אחוז, המלח

פשוט שוקע ומתגבש.

אז זה הרבה מתחת לרמת הרוויה.

דג זעיר אחד לא רק הסתגל

לסביבה מזוויעה זו

אלא גם הצליח להימנע מהכחדה.

דגי הנאווית של עמק המוות
הם המין האחרון ששרד

מקרקעית האגם העתיק שהתייבש כאן

בעידן הקרח

כשהוא משאיר אחריו את המדבר הצחיח הזה.

אם חיים יכולים לשרוד כאן,

שרה מאמינה שהם יכולים להיאחז בכל מקום.

כל מה שנדרש הוא מים נוזלים,
גם אם מעטים מאוד.

בכל מקום שמסתכלים יש חיים.

בסביבות מלוחות, בסביבות יבשות,

בסביבות חומציות.

יש חיים על כמעט כל קמ"ר עלי אדמות,

בכל מקום שיש בו מים.

דבר אחד בטוח:
בכוכבי לכת חוץ שמשיים,

כל דבר אפשרי לפי חוקי
הפיזיקה והכימיה.

אז אם יש מלח כאן, בנהר הזה,

אם יש מלח כאן, בנחל הזה ויש חיים,

אפשר להתערב
שיש כוכב לכת חוץ שמשי אי-שם

שבו כל מקווי המים הם מלוחים במידה כזאת

ושיש שם שפע של חיים.

אבל להוכיח שיש מים על כוכב לכת

במרחק טריליוני ק"מ מכאן
זה אתגר כלל לא פשוט,

הרבה מעבר ליכולות של קק,

של קורו ואפילו של קפלר.

כלים חדשים, טלסקופ חדש

ודרך חדשה לגמרי של התבוננות בקוסמוס,

כולם נחוצים במרוץ להיות הראשונים

שמגלים את כדור הארץ הבא.

בחדרים נקיים ומאובטחים בכל הארץ

העתיד נמצא בבנייה.

כפי שאתם מרגישים, קצת רועש כאן,

וזה מפני שהחדר צריך להישאר

במצב נקי מאוד-מאוד.

תרזה סגורה היא מדענית ראשית

בדור הבא של חקר החלל.

טלסקופ החלל ג'יימס ווב.

צוותים של מדענים עובדים קשה

על פלא הנדסי שבקרוב יסרוק את היקום

בחיפוש אחר סימני חיים.

ג'יימס ווב יחוג סביב השמש
ביחד עם כוכב הלכת שלנו

מעמדת תצפית
במרחק של כמיליון וחצי ק"מ מכאן.

המערכת האופטית המדויקת של הטלסקופ

עובדת רק בקור הקיצוני של החלל,

שבו הטמפרטורה היא
כ-240 מעלות מתחת לאפס.

אבל חום השמש יכול להרוס
את הציוד האלקטרוני העדין של וב.

כאן אי אפשר לעשות תיקונים.

ולכן מגן שמש חדש וחזק

נמצא בשלבי ניסוי אחרונים.

מגן השמש של טלסקופ וב

הוא בגודל של מגרש טניס

והוא פועל קצת כמו מטריה.

זה יותר ממטריה ענקית.

חמש שכבות של יריעות קאפטון
שעוצבו במיוחד לשם כך

פועלות יחד כדי ליצור את האס-פי-אף
הגבוה ביותר בגלקסיה.

מגן השמש מגן על טלסקופ וב

מהשמש
כמו כשאתם שמים מסנן קרינה,

אלא שהעוצמה של מגן השמש מקבילה

למיליון אס-פי-אף
ולא ל-50 שאנחנו רגילים אליהם.

בניגוד לרוב הטלסקופים האחרים,

יחפש וב את כדור הארץ הבא

באזור בלתי נראה של הספקטרום
שנקרא תת-אדום.

זה מפני שצפייה ביקום בתת-אדום

מאפשרת לטלסקופ לראות מבעד לענני אבק

ולראות ביתר בהירות ולמרחק גדול יותר

לתוך החלל העמוק מאשר הטווח הנראה.

טלסקופ וב הוא הטלסקופ התת-אדום

הגדול ביותר שנבנה אי-פעם.

והוא פועל בתחום התת-אדום,

כי הוא מחפש עצמים קלושים מאוד.

אפשר לחשוב על תת-אדום כחום.

אפשר להרגיש חום, אבל אי אפשר
לראות אותו בעיניים.

עוד דוגמה טובה היא משקפת ראיית לילה.

אי אפשר לראות בלילה,
אבל מבעד למשקפת הזאת,

אפשר לראות את מה שיש מסביב,
כי המשקפת פועלת בטווח התת-אדום.

אבל טלסקופ וב

הוא כמו משקפת ראיית לילה על סטרואידים.

היכולת של וב לראות אור קלוש כל כך חזקה

עד שהוא יוכל לראות מנורת לילה על הירח

ממקום על כדור הארץ.

זה טלסקופ התת-אדום

החזק ביותר שנבנה אי-פעם.

אבל העברת קולאז' זה של מראות,

קאפטון וציוד אלקטרוני לחלל

היא אתגר אדיר.

הוא בעצם רחב יותר
מגובה של בניין בן שתי קומות,

ובגלל זה הוא לא נכנס

לשום רקטה קיימת,

ולכן היינו צריכים לחתוך אותו לחלקים,
כלומר לפרק אותו

ל-18 חלקים נפרדים,
כדי שנוכל לקפל אותו,

כמו אוריגמי,
ולהכניס אותו לרקטה.

אז אפשר לחשוב עליו כטלסקופ אוריגמי.

ברגע שטלסקופ האוריגמי הזה יתפרש,

הוא יתחיל לחפש מים

ואת הכימיה שמאפשרת קיום חיים
באמצעות ניתוח

האטמוספרה של עולמות חוצניים.

ג'יימס וב יכול לאתר
את הרכיבים המרכזיים הדרושים לחיים

שהם פחמן דו חמצני, פחמן חד חמצני,

מתאן ומים.

והכול בתקווה להשיב לשאלה:

האם אנחנו לבד?

ואולי להגיע לפרס הגדול מכולם...

מציאת חיים
על כוכב לכת מלבד כדור הארץ

תהיה פשוט תגלית של פעם בחיים.

והתגלית הזאת תהיה בזכות

כל מה שבא לפניה.

ב-2008,
טלסקופ החלל הנכבד האבל עשה היסטוריה.

אלה רק קומץ פיקסלים,

אבל ביחד הם התמונה הישירה הראשונה

של כוכב לכת שתועד ליד שמש אחרת.

כוכב הלכת הזה
נמצא במרחק 25 שנות אור מכאן,

בקבוצת הכוכבים הדרומית "דג דרומי",

ונקרא פומלהוט בי.

עבור אסטרונומים הולך וקרב היום

שבו קומץ פיקסלים זה יהיה כדור הארץ הבא.

אנחנו מפתחים עכשיו את הטכנולוגיה

שתאפשר לנו יום אחד
לצלם תמונה של כוכב לכת.

וכשהם יצלמו,

זה ישנה את חיינו לעד.

זאת אולי אחת התמונות המפורסמות ביותר

בעולם.

כדור הארץ כפי שנראה בפעם הראשונה מהחלל

על ידי הצוות של אפולו 8.

אני חושבת
שהתמונות הראשונות של כדור הארץ

ממשימות אפולו שינו את הדרך

שבה אנשים חשבו על כדור הארץ.

וכשנמצא נקודות בצבע כחול חיוור,
כדורי ארץ אחרים רחוקים,

זה ישנה מקצה לקצה את הדרך
שבה אנו רואים את עצמנו.

זה שונה מאוד לדעת בפועל,

להיות מסוגלים להביט לשמים,

להצביע על כוכב ולומר,
"אני יודע שיש...

"יצורים חיים ממש שם,

"ממש שם."

האנושות נמצאת על סף

התגלית הגדולה ביותר בתולדותיה.

עוד יגיע זמן שבו נוכל לשאת מבט

אל כוכב בשמי ערב
ולמצוא את עצמנו שוב,

אך הפעם בפנים של מישהו אחר:

כדור ארץ חוצני עם ציוויליזציה משלו

שמשיב אלינו מבט.